2medicus: Лучше вспомни, как почти вся Европа с 1939 по 1945 была товарищем по оружию для германского вермахта: шла в Ваффен СС, устраивала холокост, пекла снаряды для Третьего рейха. А с 1933 по 39 и позже англосаксонские корпорации вкладывали в индустрию Третьего рейха, "Форд" и "Дженерал Моторс" ставили там свои заводы. А 17 сентября 1939, когда советские войска вошли в Зап.Белоруссию и Зап.Украину (которые, между прочим, были ранее захвачены Польшей
подробнее ...
в 1920), польское правительство уже сбежало из страны. И что, по мнению комментатора, эти земли надо было вручить Третьему Рейху? Товарищи по оружию были вермахт и польские войска в 1938, когда вместе делили Чехословакию
cit anno:
"Но чтобы смертельные враги — бойцы Рабоче — Крестьянской Красной Армии и солдаты германского вермахта стали товарищами по оружию, должно случиться что — то из ряда вон выходящее"
Как в 39-м, когда они уже были товарищами по оружию?
Дочитал до строчки:"...а Пиррова победа комбату совсем не требовалась, это плохо отразится в резюме." Афтырь очередной щегол-недоносок с антисоветским говнищем в башке. ДЭбил, в СА у офицеров было личное дело, а резюме у недоносков вроде тебя.
Первый признак псевдонаучного бреда на физмат темы - отсутствие формул (или наличие тривиальных, на уровне школьной арифметики) - имеется :)
Отсутствие ссылок на чужие работы - тоже.
Да эти все формальные критерии и ни к чему, и так видно, что автор в физике остановился на уровне учебника 6-7 класса. Даже на советскую "Детскую энциклопедию" не тянет.
Чего их всех так тянет именно в физику? писали б что-то юридически-экономическое
подробнее ...
:)
Впрочем, глядя на то, что творят власть имущие, там слишком жесткая конкуренция бредологов...
розжареного вітру, що оголяв гай, ні на спуск рвучкої
вогненної маси, яка тримала на собі круглий обгорілий обеліск….
…Веллерсхоф постарався віддати наказ про вимкнення планетарних сопел якомога буденнішим
“командирським” тоном, але зробив це всупереч волі із сльозою в голосі… Вщухло сильне двигтіння,
яке ось уже третю добу безперервно потрясало стіни і перекриття світлольота. Різке відчуття
невагомості, наче в ліфті, що обірвався, прокотилося від ступнів до горла І пропало, оскільки
увімкнувся імітатор тяжіння. Веллерсхоф підвівся з-за селектора і раптом, переборовши бажання
щосили закричати, кинувся в обійми першого навігатора. І навігатор, котрий перетворився за час
польоту з тендітного, з дівочою шкірою вісімнадцятирічного хлопчиська на огрядного лисуватого
дядька, відчайдушно притиснувся до Веллерсхофа.
У кільцевому коридорі житлового корпусу “Титана” розчинялися навстіж двері, крики і сміх
котилися по низці кімнат. Навігатори і програмувальний, енергетики, лікарі, зв’язківці, механіки,
члени наукової експедиції — двадцять сім чоловіків і жінок цілувалися, танцювали, відкорковували
пляшки, заготовлені ще на Землі, і розхлюпували вино, що зістарілося за час польоту, на
гігієнічний псевдопаркет, на пір’я цибулі і китиці кропу в остогидлій оранжереї. Цілком природно,
що в ці хвилини гострого запаморочливого щастя ніхто не згадував ні про чотирьох, що в тяжких
муках загинули по дорозі, ні про хвороби і рани, які, безперечно, не дадуть повернутися ще
кільком членам екіпажу, ні, нарешті, про неминучість тривалого зворотного польоту. Мета була
досягнута! Але, на жаль, роки повернення будуть не менш виснажливими і небезпечними, ніж минулі
чотирнадцять років, з тією лише різницею, що тепер екіпаж складають не веселі, ідеально здорові
юнаки і дівчата, а зранені, стомлені люди, котрим під сорок і за сорок.
А втім, небезпеки таїв не тільки зворотний шлях. У чорно-синьому мареві голоекранів, наче
дивовижні океанські риби в акваріумах, плавали зображення вимріяного світу. Перші п’ять планет
були мертві і порепані, як глиняні кулі, випалені біло-фіолетовим сонцем. До Шостої планети — від
світила сюди вдвічі далі, ніж від останньої з п’яти мертвих планет, — розжарений ураган долітав
лише теплим вітром. Наче кругла головка кульбаби, сріблилася перед землянами Шоста, крізь товстий
шар атмосфери сяяли блакить і зелень. Спустившись на планету і виявивши життя, — хтозна, чи й не
розумне? — члени експедиції Веллерсхофа повністю виправдали б свій страшний переліт, і навіть
дорога додому була б не такою тяжкою. Ніхто не сумнівався, що начальник дозволить скинути
дослідницьку ракету. Однак природа Шостої, що видавалася такою затишною з відстані двадцяти тисяч
кілометрів, могла підготувати ще більш моторошні сюрпризи, ніж космос.
Не бажаючи більше розмовляти по селектору, Веллерсхоф скликав до центрального салону
всіх, хто міг пересуватися. Шінки, за винятком двох, що катастрофічно постаріли, все ще мали
чарівний вигляд. А втім, жодна з них навіть у юності не могла зрівнятися з Юліаною, його Юліаною,
вбитою в лобовій рубці атомами водню, які легко пробили броню при першому релятивістському
прискоренні…
Гургена Вартаняна умовили заспівати, і товстий механік планетарних сопел, у якого
відібрало ноги після безперервних перевантажень восьмого року, звелів принести йому гітару. В
іншому кутку загули несхвально: спів їм заважав. Там уже зібралися бажаючі послухати продовження
традиційної чотирнацятирічної суперечки Окади з Малолітком. Навколо будь-якої теми розгорялися
цілі словесні баталії, але головним стрижнем суперечки була рівновага технічного прогресу і
моральності. Запальний картограф Малолітко змушений був стримувати свій темперамент, ледь не но
хвилині очікуючи відповіді співбесідника, — регулювальник плазми Окада, котрий двічі живцем
горів, користувався штучними голосовими зв’язками…
Зрозуміло, що настав момент, коли від Веллерсхофа зажадали відповіді: хто першим
висадиться на Шостій? І шеф відповів, бо встиг побачити все, що потрібно, і зробити висновки.
Відповів так, що будь-які заперечення і невдоволення виключалися одразу:
— Висаджусь я сам, Свідерський і Феррані.
Так, Свідерський, цей кощавий, обтягнутий якоюсь дубленою шкірою енергетик здавався
просто монстром. У нього лише жорсткий їжачок волосся ледь побілів за чотирнадцять років, але
кібер-діагност і досі показував його абсолютне здоров’я. Другий обранець — маленький, ясноокий
гідробіолог Феррані, неодноразово латаний електронним хірургом, — тримався навіть краще за
похмурого Свідерського, тримався тільки своєю невичерпною, надлюдською, втомливою для навколишніх
бадьорістю.
Розпустивши колег по каютах, Веллерсхоф став перераховувати в мікрофон усе, що
кібер-вантажники мали нав’ючити на спусковий апарат:
— Скафандри вищого захисту з передавачами радіо і лазерними — шість штук. (Усе
Последние комментарии
16 часов 32 минут назад
16 часов 50 минут назад
16 часов 59 минут назад
17 часов 58 секунд назад
17 часов 3 минут назад
17 часов 21 минут назад